Dins la lirica occitana medievala, l'auba o alba (en occitan ancian: alba, [ˈalba]) es un genre trobadorenc que canta la separacion de dos aimadors quand arriba justament l'auba.
Segon Martí de Riquer, se conservan nòu albas dins la poesia trobadorenca.[1] La contrapartida de l'auba es la serena.